Ha valakire, akkor reá ezúttal sem lehetett semmi rosszat mondani. A visszavágón korántsem akadt annyi dolga, mint az első zágrábi összecsapáson, ám amikor játékba kellett avatkoznia, érződött rajta a magabiztosság.
Nem Végh Zoltánon múlt, hogy erre az évre az MTK befejezte a nemzetközi szereplést (Fotó: Czagány Balázs)
Nem Végh Zoltánon múlt, hogy erre az évre az MTK befejezte a nemzetközi szereplést (Fotó: Czagány Balázs)
Nem Végh Zoltánon múlt, hogy erre az évre az MTK befejezte a nemzetközi szereplést (Fotó: Czagány Balázs)
Nem Végh Zoltánon múlt, hogy erre az évre az MTK befejezte a nemzetközi szereplést (Fotó: Czagány Balázs)
Bravúrt csak egyszer kellett bemutatnia – a román Mitu vezette rá a találkozó hajrájában a labdát –, de a végeredmény ismeretében kitalálható: a magyar válogatott tartalék kapusának, Végh Zoltánnak szerda este nem lehetett gólt rúgni. Rajta múlott a legkevésbé, hogy az MTK Hungária a Dinamo Zagreb ellenében hat éven belül harmadszor is búcsúzni kényszerült a nemzetközi porondtól, és ha a kék-fehérek labdarúgói között csak két-három profi akad, aki a mezőnyben képes a kapuséhoz hasonló teljesítményre, akkor most aligha a kieséséről kellene beszélni. – Azt hiszem, megállapíthatjuk, ezúttal is bejött a papírforma… – Ez így van, ugyanis a két mérkőzés alapján a horvát bajnok teljesen megérdemelten jutott tovább – mondta Végh Zoltán. – A Makszimir-stadionban több gólszerzési lehetőségünk volt, mégis csak egyszer találtunk a hálóba, arra pedig számítottam, hogy előnye birtokában a Dinamo jól védekezik majd a visszavágón. – Azok után, hogy Zágrábban egy pillanatra sem hagyhatott ki, számított arra, hogy a Hidegkuti-stadionban ilyen kevés dolga akad majd? – Előzetesen nem gondolkodok azon, hogy mennyi dolgom lesz majd egy-egy mérkőzésen, az viszont igenis foglalkoztat, hogy ami adódik, azt megoldjam. Nagyjából arra számítottam egyébként, hogy ellenfelünk az összecsapás nagy részében védekezik majd, és egy-egy kontratámadással, távoli átlövéssel próbál újabb találatot szerezni. Ami azt illeti, sokszor nem kellett játékba avatkoznom, igaz, a meccset a Dinamo irányította. – Mondja meg őszintén, akadt a találkozónak olyan pillanata, amikor hitt abban, hogy gólt tudnak szerezni? – Nem hittem, hogy ennyire paszszívak leszünk, az első játékrészben például esélyünk sem volt a gólszerzésre. A folytatásban már valamivel többet támadtunk, de magamban azt mondtam, úgy a hetvenedik perc tájékán, hogy legfeljebb egy lecsorgó labdából sikerül faragnunk a hátrányunkon. Sajnos, ez sem jött össze… – A kapuban állva miként lehet feldolgozni azt, hogy a csapattársak képtelenek akár csak egyetlen gólhelyzet kialakítására is? – Nehezen. Ez a visszafogott támadófutball nem jellemző a csapatra, de amikor hasonlót látok, csak annyit tehetek, hogy próbálom kapott találat nélkül lehozni a találkozót. Ez azért nagyon fontos, mert tartást adhat a csapatnak az utolsó pillanatig…